Translated by en-Gogo www.subscene.com eng-gogo@hotmail.com
-Max.
Vrei să mănânci ceva? -Nu.
-Dacă tot e ultima ta seara aici cred că ar trebui să deschidem asta.
-Vandall. -Excelentă alegere.
Templiere Vandall din anul 1969.
Genul de vin care îi înmoaie și pe cei mai tari oameni.
L-am văzut odată pe un toreador care s-a prăbușit după doar un pahar.
Poate și din cauză că nu avea testicule.
-Am mai spus asta? -Ai spus că un om bun nu poate fi doborât.
-Așa este. Și un costum albastru este cel mai important.
Odată ce ți l-ai făcut la comandă, nu trebuie să spui numele croitorului.
-Max, ți-am spus eu vreodată de ce îmi place atât de mult să fac vin?
-E o afacere profitabilă. -Să știi că pământul contează foarte mult.
Și chiar dacă noi nu facem nimic decât să supraveghem recolta, trebuie să știi totul.
Îmi place să fac vin, pentru că acest nectar sublim este incapabil să mintă.
Spre deosebire de alții, vinul o să-ți șoptească în minte adevărul de fiecare dată.
Minunat. Acum, Maximilan...
Dacă știi de ce îmi place vinul așa de mult, tu nu ai nimic să-mi spui?
-Ba da. -Ce este?
-Șah mat. -Rahat mic ce ești.
-Bună dimineața, tuturor. -Bună dimineața, Max.
Azi vom schimba viteza. Azi e ziua zgârcitului nenorocit.
Secretul de a controla șobolanii de laborator e același cu al comediei.
Sincronizarea.
-150, cred că ar trebui să ne mișcăm. -Nu încă, Alf.
-Șefule, de ce îmi tot spui Alf? -Pentru că ești un nenorocit agresiv.
Și dacă sunt șeful tău pot să-ți spun cum vreau.
-Telefonul lui Mac Kingley. -Sunt Kimberly, Max e acolo?
-Da, numai un moment te rog. -E Kimberly.
Îmi pare rău, dar Max nu este aici. -Unde este atunci?
-Este cu logodnica sa la repetiția pentru nuntă.
-Ce? -Vrei să-i transmit ceva?
-Nu, nu mai vreau să aud de el. -Bine.
-159, 160.
162. -Țin minte că nu suntem aici să ne uităm.
Deja a crescut prea mult. -Vinde.
Asta e.
-Cine naiba a pus prețul așa. -Nimeni nu poate face asta.
-Da, dar nu cred că este un domn acela care a făcut asta.
-Prețul scade ca o cometă în jos. -Haideți, oameni buni.
Ridicați-vă din fund și începeți să vindeți.
-Ar trebui să pariezi mai mult dacă acolo vrei să ajungi.
-Nu pot să cred. A ajuns de la 130 la 150.
Începe să scadă. -Cumpără.
Cumpărați de la mine dacă vreți.
-Nenorocitul, o să cumpere totul înapoi mai ieftin.
Începeți să cumpărați! Cumpărați acum!
Cine să trăiască! Max e omul nostru!
-Bravo, Max. -V-ați descurcat bine azi, cobailor.
Ați făcut o treabă minunată. Cu toții am făcut o sumă spectaculoasă de bani.
Da! Azi am văzut că câștigul nu este totul...
Este mai mult decât atât!
S-au întâmplat multe lucruri ciudate azi. Prețurile au crescut până la 135.
După ce frații Bowels au investit 3 miliarde și apoi i-au pierdut.
Apoi compania a cumpărat totul înapoi la un preț redus.
Și astfel au făcut 77 de milioane de dolari.
-Mamă! Se pare că a fost o mișcare tare deșteaptă.
-Bună dimineața, domnule. -Bună dimineața, Earl.
-Și feicitări. -Mulțumesc.
-Poate îmi spuneți cum ați reușit. -Poate.
Niciodată să nu pui mâna pe un câine în flăcări.
Labagiule!
Nu îmi vine să cred.
-Aștepți corespondența. -Spune-mi, scumpo.
Nenorocitule. Să arzi în iad.
-Bine. -Să putrezești în iad.
-Minunat. -Mori.
-Foarte frumos. -Maxim.
-Felicitări, ești eroul meu.
-Cine a spus asta. -Eliah.
-Tocmai am vorbit la telefon cu Jose. Nu e cel care se ocupă de propritatea
unchiului Henry?
-Mi-a trimis o scrisoare? -Da.
Ascultă, se pare că unchiul tău Henry ți-a lăsat ție în testament totul.
Și este tipic ca să ne anunțe într-o lună. -În regulă.
-Și ce facem, îl descărcăm de pe net?
-Nu, tocmai asta e Max.
-Poftim? -Nu este nici un testament legal.
Tu ești sigura lui rudă și primești totul.
-dar mai e și Edmundo Rosso.
-Tu îi primețti casa lui.
-Cu tot cu via. -Cred că valorează ceva.
Da.
-Oricum ți-am rezervat un bilet de zbor pentru mâine după-masă.
Trebuie numai să semnezi actele. -Nu pot duce mâine în Franța.
Am niște treburi de făcut prin oraș.
Haide, doar ai auzit ce a spus. Nu mă pot duce până acolo, se va rezolva.
-Du-te Max, o să avem noi grijă pe aici cât ești plecat, nu e nici o problemă.
-Bine. Dar nu mă pot duce.
De ce nu găsești un animăluț ca să ai grijă de el, ia un pudel și aruncă-l jos.
-Poți să-mi spui ceva, Max? -Da.
-Ai ținut la el?
-Da.
-Și când ați vorbit ultima oară? -Acum multă vreme.
-De ce? -Poate pentru că eu am ajuns un nenorocit.
-Bine atunci.
-Bună. -Felicitări.
-Mulțumesc. -De abia aștept să mă plimb pe aici.
-Atunci vino cu mine.
-Danny, bună. -Felicitări.
-Mulțumesc, bună Austin. -Ai făcut o treabă bună.
-Știu, mulțumesc. -Bună frumoaso, ce mai faci?
-Bine, tu? -Bună, Lucy.
-Bună. -Nu știam că vă cunoașteți.
-E nemaipomenit. Are o aromă foarte bună.
Și un miros aparte. -Știu asta.
-Se pare că a fost făcut acum ce a vreme. -Este din Burgundia.
-Știam asta. Vreți și dumnevoastră un pahar?
-Eu cred că o să fac o pauză azi.
-Mulțumesc frumos. -Charles, nu putem să uităm de asta?
Cam cât crezi că valorează propritatea aceea?
-Max, a trecut de abia o zi de când ai aflat de moartea sa.
Și te gândești numai la bani. -Chalrles, el m-a învățat totul.
-Avem nevoie de puțină reclamă ca să vindem proprietatea mai bine.
-Nu am mai fost de mult pe acolo, dar cred că sunt destule hectare.
Cred că sunt vreo 12 hectare și o podgorie.
-Mie mi se pare că e un castel.
-Nu e un castel. -Noi tot suntem în departamentul ăsta.
Sigur o s-o vindem. -Bine atunci.
-Și vreau și eu un comision. -De aceea îmi placi, Charles.
-În cazul ăsta Max, asta e pentru tine.
Nu pot să cred așa ceva.
Vă rog să schimbați canalul.
Nu vorbiți și engleză?
-Da. -Vreau să-mi trimiți toate tranferurile.
Vreau toate notele de plată și vreau să-ți miști fundul de pe scaunul meu.
Mulțumesc.
-De unde naiba a știut asta?
Salutare băieți!
-Max, ce mai faci dragule? -Sper că nu ești supărată
pentru că nu ți-am tras-o le petrecerea de Crăciun.
-Jur pe viața mea Max că nu aveau alte mașini.
Unde ești acum?
La dracu! -Sunt pe un drum.
Nu înțelg nimic ce scrie aici. Cred că caviar scrie în drepta.
Toate sunt la fel pentru mine. Taci odată!
-Bine, stai puțin că te ajut eu.
-Am un Gps aici care se tot bâlbâie.
Și nu mai pot suporta așa ceva.
-Ascultă, fă la stânga și dacă te grăbești poate ajungi și la întâlnire.
-Ești pe drumul cel bun? -Scumpo, te rog să-mi reprogramezi întâlnirea.
Pentru nâine dimineață. -Bine.
-Și cum rămâne cu cheile? -Cred că știu unde sunt.
Spune-i să le lase lângă ușa din față și o să le iau de acolo.
-Bine, am înțeles.
Atenție, ați trecut de destinație.
Dați înapoi 20 de metrii. Ați trecut de destinație.
Ați ajuns.
E cineva aici?
Henry?
-Spui că a ajuns? -Să te porți frumos cu el.
-Bine, nu îți fă griji.
Haide, ești mai încet decât ceilalți. Așa, Maximilian.
Ce ești? Un om sau un șoarece?
-Sunt un șoarece care o să te bată.
-Ești irecuperabil. -Încetează!
-Minge de meci.
Am câștigat.
-Nu îmi vine să cred!
-Max, tu de ce nu sărbătorești? -Pentru că am pierdut.
-Un om trebuie să-și recunoască înfrângerile la fel ca și cum își celebrează victoriile.
Haide, fă ca și mine. Arată-i unchiului tău că poți să te bucuri.
-Da, am pierdut! -Dansează ca un italian.
A câștigat unchiul Henry! Asta este o prostie!
-O să vezi că un om nu învață nimic din victorii.
Dar dacă pierde va căpăta mari cunoștințe.
Și va afla apoi cât de bine este să câștigi.
Oricum pierzi mai devreme sau mai târziu, dar trebuie să stai cu fruntea sus.
Bem ceva?
-Rahat de găină. -Poftim?
-Bună. -Tu ești Duflot.
-Max. -Doamne, ce te-ai mai maturizat.
-E adevărat, am trecut prin multe.
Și am trecut și eu peste tinerețe. Dar încă o mai am pe soția mea.
-Serios? -Da, și pe câinele meu.
-Trebuie să îți fie foame, nu? Vino la noi, soția mea gătește un miel.
-Nu prea m-am simțit în apele mele de când am aflat de Henry.
-În ultimii ani nu vedea prea bine dar am făcut toate în locul lui.
Și am devenit foarte apropiați. Am fost ca un tată și fiu.
-Să știi că apreciez foarte mult că a fost cineva aici să-l ajute.
-Soția mea va veni dimineață cu croissante, bine?
O să se ocupe de datoriile ei. Hai să mergem.
-Dacă insiști. Noapte bună, Duflot.
-Ne vedem mâine.
Bine am venit.
O să beau puțin atunci.
Pentru că ți-ai devotat viața viei.
Și pentru că ai încorporat adevărul în sticlă.
Mai are otravă înăuntru.
Bună dimineața, Henry.
-Nu se bea laptele din sticlă.
-Maxi! -Doamnă Duflot!
-Bună dimineața. -Ai ajuns un băiat mare.
Hai în grădină. O să îți servesc micul dejun acolo.
Nu știam că arată așa de bine.
-Bună dimineața, Jenna. -Te bucuri de vacanță, Max?
-Da, e frumos aici. -Asta o să te înveselească.
Ai fost prins. Ești pus sub investigație.
-Nu îți fă griji. -Se pare că sunt interesați în activitatea ta.
-Am verificat eu totrul, nu au cu ce să mă prindă.
-El nu prea crede așa.
-Nigel? -Lordul Nigel.
Vrea să vă întâlniți azi la ora 5.
-Nu o să ajung. La ce oră mă întâlnesc cu notarul?
-Cam peste o oră. -După ora mea sau a ta?
-La naiba! -Fir-ar să fie, Jenna!
-Da. -Cum e casa Max, e superbă?
-Ei bine Charlie, ca să fiu sincer e cam dărăpănată.
-Nu spune asta, e umplută cu amintiri din era trecută.
-Așa e. -Cum e vinul?
Este ca oțetul cu aromă de cireșe.
-Deci casa e pe cale să se destrame și via face vin care nu se poate bea.
O să ai nevoie de un jurnal de proprietate. -Ce e ăsta?
-Cu ăsta vor veni și o să ia probe să vadă ce are via.
Trebuie să o pună ei pe picioare. Și am nevoie de niște acte.
Și o să mi le trimiți la o adresă de email, care este...
-Stai numai puțin să te pun pe speaker.
Spune. -Problemslistings@Rodpropreties.a...
La naiba! -Alo?
-Aveți grijă!
-Alo?
Max? -Am priceput.
Ești nebun?
-Domnul Auzet e aici? -Pe aici, domnule.
-Bună ziua. Eu sunt Max Skinner.
-Acestea sunt pentru vie și acestea pentru proprietate.
Domnule Skinner? -Da, am înțeles.
-Domnul Deflot a lucrat pentru unchiul tău pentru douăzeci de ani.
Este normal ca el să vă cunoscă intențiile.
-Cred că pot să vă spun acum că nu vreau să devin un producător de vin.
-Atunci lăsați-l pe domnul Deflot să facă vinul și puteți veni aici în weekend.
-Nu cred că m-ați înțeles. Viața mea este la Londra.
Nu vin aici în weeken-uri. Vreau să vând proprietatea cât mai curând.
-Și domnul și doamna Deflot ce fac? -Totul o să se reducă la o cifră.
Dacă nu mai e și altceva, eu trebuie să prind un avion.
Bine atunci.
-Vinzi proprietatea? Cred că ai făcut o greșeală.
-Nu s-a făcut nici o greșeală.
-Dar unchiul tău ți-a lăsat-o ție ca s-o ai.
-Nu ca s-o vinzi. -Sunt sigur că ar fi scris asta în testament.
Dar nu mi-a scris nimic despre asta. -Știi, Henry nu era ca tine.
El era un om cu secrete și pasiuni.
El nu scria lucrurile. Ce voi face fără via mea?
-Este via mea, Duflot. -Și o să pleci așa pur și simplu?
Eu am îngrijit via pentru așa de mulți ani.
-Când voi vinde proprietatea o să îți dau și ție o parte din bani.
-Știi cum e să-ți iubești ceva mai mult decât propria viață?
Să îți petreci zilele și nopțile doar cu asta?
Eu nu o să mai rezist multă vreme. În curând trupul meu o să fie înfrânt.
Și tu vii aici și îmi iei ultima șansă de imortalitate.
-Mă tem că da. -Ținem legătura.
Să știi că nu s-a terminat încă! Unde e pământ e și război.
-Plec acum. -Bine, Nigel e într-o vizită specială.
E totul în ordine? -Totul este bine.
-Bine, ai făcut fotografiile pentru Charlie?
-Da.
La naiba! Idiotul.
-Hai să te văd. -1,2 și sar!
-Da. -Suie-te în mașină!
-Pleacă de pe camera mea!
La dracu!
Nu se poate! Unde e scara?
Unde ești, bolovanule?
Haide!
-E cineva aici?
-Ce faci acolo?
-Bună. Nu îți fă griji pentru mine.
Eu sunt omul cu piscina și acum vreau să o curăț.
E minunat aici.
Și este și o priveliște nemaipomenită.
Dar ai putea să îmi arunci o sfoară sau o scară?
-Asta e mașina ta? -Da, nu e cine știe ce.
Dar e una închiriată.
-Poți să înoți? -Da.
Dar nu în mizeria asta.
Ce faci?
-Nu este în avion. -Bine.
-Ce te atrage pe tine în deșert?
-Este curat. Îmi place pentru că e curat.
-O să ajungi în închisoare, Maxi. -Îmi pare rău, dar nu am avut ce face.
-Nu sunt bune scuzele, Max. A plecat.
-La naiba! Le ce oră e primul zbor?
-Nu are rost să te grăbești. Știi, ultimul lucru pe care l-a făcut Nigel
a fost să te suspende pentru o săptămână.
-Ce? Și ce dracu vrea să fac o săptămână?
-Să îți iei o vacanță. -Nu cred că ți-a spus asta.
-Nu, i-am spus eu. -Jenny, nu pot face asta.
Să nu spui nimănui că sunt în vacanță.
Asta e mai rău ca moartea. O să mă întorc peste câteva zile.
-Bine. -Să te asiguri că toți sunt gata.
Aranjează totul ca să pot face afaceri în numele lui Kingsley.
-Ce? -Fă rost de o aprobare.
-Ai înebunit, Max? -Cui îi pasă, doar fă-o și gata.
-Nu trebuie să-i spui nimănui, bine?
Și ai grijă și de rahatul ăla de Kenny. -Max, e vreo problemă?
-Nu, mă simt foarte bine aici. -Ești sigur?
-Da. -Să ai grijă pe acolo, bine?
Bine, ciao. -Pa.
La dracu! Un scorpion!
Ajutor! -Vin acum!
-E un scorpion acolo! La naiba!
Omoară-l pe nenorocit!
-E de la lavandă. -Desigur.
-În regulă.
Îmi vine foarte bine.
-Max, te întorci la treabă? -Dimpotrivă.
M-am decis să mai stau câteva zile. -Deci e adevărat că ai probleme.
-Nu e adevărat, Charlie. Îmi explorez opțiunile.
Și am realizat adevăratul potențial al averii mele.
-Dacă tot veni vorba de averea ta, când putem să vedem casa?
-Arată foarte bine. Sunt surprins ce bine a fost păstrată.
-Deci nu ai nevoie de ajutor pe acolo? -Nu, doar de puțină vopsea.
-Bine, ești sigur? -Nici o problemă, Charlie.
-Bine atunci. -Charlie...
-Acum mă auzi? -Da.
-Nu glumeam în legătură cu vinul de aici.
Să știi că nu este de calitatea I.
-Dacă nu pot să primesc un preț pe el? -Ei bine, cât de prost poate fi?
-Ei bine te doare capul de la el și te face nervos.
Nu îmi pot imagina ce efecte are asupra altor oameni.
-Atunci trebuie să găsim cumpărători care nu se pricep deloc la vin.
O să ne alegem cumpărători americani. Ai grijă să fie gata în 72 de ore.
-În 72 de ore? Am înțeles.
Un tractor lamborghini? Îmi trebuie o pensulă de vopsit.
Am găsit.
Nenorocitule.
Deflot.
-Tocmai vroiam să folosesc pensula aceea. -Este pensula mea.
-Isuse, asta e foarte amuzant. Îți dau 20 de euro pe pensulă.
Nu? Îți dau 50.
Îți dau o sută de euro pe ea, Deflot. Nu mă interesază cât de bună e.
-Îți dau pensula dacă mă lași să îmi păstrez viile.
-Vrei să stai cu via ta? Bine atunci.
Asta înseamnă că tu trebuie să mă ajuți să aranjez casa.
Să aranjez grădinile, să vopsesc casa și să curăț piscina.
Și eu o să îi conving pe noii proprietari de valoarea serviciilor tale.
Ești de acord?
-Ai cuvântul unui francez.
-Și tu ai cuvântul unui englez.
-Bine. -S-a făcut.
Francez nenorocit. -Dobitoc englez.
-Îmi pare rău.
Așa te vreau.
-Haide. -Dă-mi mingea!
Am înscris! Prinde-o pe asta!
Hai să jucăm. -Haide odată!
În regulă, hai mai o dată.
În regulă.
-Nu faci nimic pe aici. -Fac ceea ce mi-am propus.
Și tu ocupă-te de treaba ta.
-Domnule Max? -Da.
-E o persoană la poartă. -O persoană?
-Te caută.
-Bună ziua. -Bună ziua.
-Caut proprietatea Demais.
-Singura țară care acceptă așa ceva este America.
-Vorbești engleza. -Ca un englez.
-Eu sunt Christie Roberts. Îl caut pe domnul Skinner.
-Norocoaso, tocmai l-ai găsit.
-Nu se poate, sunteți prea tânăr ca să fiți el.
-Știi și eu mă gândeam la fel în privința ta.
-Eu mă refeream că sunteți prea tânăr ca să îmi fiți tată.
-Henry Skinner este tatăl meu.
-Are nasul lui. -Pleacă de aici.
-Asta e mama ta? -În toată gloria ei.
-Deci, este aici?
La naiba.
-Îmi pare rău, care era numele tău? -Christine.
-Cristine, Henry...
-E mort, nu? -Mă tem că da.
Vrei un ceai?
-Doamnă Deflot? -Vin imediat.
-Nu e bine, Max. Dacă fata se dovedește a fi fiica lui?
-Și apare la câteva luni după ce a murit? Nu prea cred așa ceva.
-Uite un sfat în caz că micuța ne dă afacerea peste cap.
-Care e prețul? -Șapte și jumătate.
-Christie, eu mă duc în oraș. -Nici o problemă.
Mi-am rezervat un loc la avion în caz că bătrânul nu mai își amintește de mine.
Poți să mă lași și pe mine acolo? Trebuie să renunț la hainele astea.
-De ce nu te schimbi aici? E destul spațiu, sunt multe camere.
Poți să faci un duș eu o să mă întorc imediat.
-Ești sigur? -Da.
Doamnă Deflot, avem un oaspete.
-În legea franceză nu e nici o diferență între copii legitimi și nelegitimi.
Atunci când e vorba de dreptul la moștenire.
-Asta este ridicol, ea nici măcar nu l-a cunoscut.
Ar putea fi o impostoare. -De aceea trebuie să aibă niște acte.
O fotografie sau o corespondență. Poate o scrisoare de dragoste.
-Da, dar dacă vând proprietatea înainte ca ea să își ceară averea?
-Legal, ea ar putea să facă vânzarea invalidă, chiar și după ce ea a fost efectuată.
-Sfatul meu, domnule Skinner e să o tratați cu cel mai mare respect.
-Desigur. -Și să sperați să plece.
-O să plece mâine, eu așa cred. -Nu trebuie să ajungă în tribunal.
-Michelle Le Rock? -Oh, Jacque Custeau.
-Ai încercat să mă îneci. -Și tu ai încercat să mă calci cu mașina.
-Ce tot spui acolo? Ce fel de abureli sunt astea?
-Când veneai de la podgorie vorbeai la telefon și era să dai peste mine.
Și cred că și acum ți-e capul în fund.
Uită-te ce mi-ai făcut.
Tu ai încercat să mă omori și eu am încercat să te omor pe tine.
Dumnezeule! Este fantastică.
-Max. Uită-te ce priveliște.
Este ca și cum ai fi un Cezar.
-Numele ei e Fanny Chanell.
De multe ori am văzut aceiași privire pe fața unchiului tău.
-Dar nu te lăsa fermecat. -De ce?
-Acum ești eroul orașului pentru că i-ai arătat fundul.
-Ea a crescut pe aici, nu-i așa?
-Cine?
-Fanny Chanell. -Cred că da.
-Are vreun iubit sau este căsătorită?
-A fost o dată cu un jucător de fotbal de la Lion.
Dar era ca un rahat. Ca și piciorul lui stâng.
Se purta foarte urât cu ea.
De atunci se spune că nu mai lasă pe nici un bărbat lângă inima ei.
-Deci este singură?
-Cine? -Fanny Chanell.
-Max, trebuie să lași femeile frumoase bărbaților fără imaginație.
-Nu știi că sunt bancher? Nu am pic de imaginație.
Gata.
-E marca Frank Perry?
-Eu port numai Lacoste.
-Terenul ăla sau ăsta? -Ăsta.
-Bine.
-0-15.
-15 egal.
Da!
-E afară. -Nu cred că vorbești serios.
-A ieșit afară.
Haide.
A fost bună.
La dracu!
-E punctul meu?
Este mingea de set.
Am câștigat meciul.
-Ai jucat bine.
-Maxi. -Uite care e treaba, Ludavian.
Ea e verișoara mea și s-ar putea să moștenească ea casa, dar...
Nu este cam prea excentrică? -Toți aristocrați din Franța au legături
puternice cu verii lor.
-Desigur, asta explică foarte multe.
Nu este îndeajuns.
Să vedem dacă găsim și altceva în afară de Laceroc.
Uite aici. Sunt destule sticle.
-Ai grijă pe treptele acelea.
-Ce vezi de acolo? -Un pahar.
-Vorbești în arabă, băiete? -Favere, este în latină.
Și înseamnă a fierbe. Strugurii se fierb și apoi se face vinul.
Iar dioxidul de carbon îl face ca să aibă bule.
-Cred că sufăr de demenție, eu nu cred că ți-am spus asta.
-Nu mi-ai spus, mi-a explicat totul domnul Duflot.
-Foarte bine, asta dovedește că înțelepciunea poate fi găsită în cele mai ciudate locuri.
Dacă stai numai pe acest pământ e ca și cum te-ai devota fiecărui strugure.
Poate o să-ți găsești și tu devotarea pentru ce faci într-o bună zi.
-Vreau să fiu un jucător de poker profesionist când sunt mare.
Sau un comediant. -Maximilian, întreabă-mă care e
cel mai important lucru în comedie.
-Care e cel mai important lucru? -Sincronizarea.
Sincronizarea.
-Ai gustat vinul tatei? -Da.
Este oribil, dar ți-l recomand dacă vrei să-ți iei vopseaua de pe unghii.
-Deci știi și tu cum e. -Dar eu beau mai mult coniac.
E o pasiune să îți placă vinul și eu o să mă îmbăt în seara asta.
Noroc.
Ăsta e mult mai bun.
-Este extraordinar, e ca un Bordeaux dar are altfel de aromă.
-Uite cine se pricepe la vinuri.
-Sunt obișnuită cu gustarea vinului. -Cred că e meserie bună.
-Ăsta este făcut aici?
-Nu prea cred. -Sunt sticle diferite.
Dar dopurile sunt la fel. E un mister, nu-i așa?
-Henry era și el un mister. -Cum așa?
-Ei bine, i-a plăcut Anglia dar a trăit în Franța.
Și a iubit femeile dar niciodată pe aceiași femeie pentru mai multă vreme.
Nu s-a căsătorit niciodată și i-a plăcut aventura.
Dar cred că fiecare amintire nu e la mai mult de 100 de metrii de aici.
-Sunt amintiri bune?
-Sunt mărețe.
-Mă duc sus să-mi termin cartea.
-Moartea la Veneția, e cartea mea preferată. -Să nu-mi spui cum se termină.
De fapt, nici eu nu am apucat să o termin.
-Bună, ce mai faci? Am o întrebare.
-Da, stai puțin.
-Da.
-În Franța e ilegal să i-o tragi verișoarei tale?
-Numai dacă e urâtă. -Bine.
Pe naiba!
Bună, francezilor!
-Îmi pare așa de rău.
De ce nu mergeți să beți ceva și masa va fi pregătită în 20 de minute.
-Bine.
-Eu vreau un martini dublu.
-Se pare că nu prea îți merge treaba. -Domnule, sunt prea ocupată să te ignor.
-Am văzut că ești foarte ocupată. -Nu mai pot să mă joc cu tine.
Înțelegi? McDonalds e în Avigion și îți poți lua catofii prăjiți din Marseille.
-Ce faci? -Nu-ți fă griji, am mai făcut asta.
-Unde? -Când eram la universitate.
-Bine, dar nu uita că dacă se plânge cineva în Franța clientul se înșeală.
La masa numărul șase. -La masa șase, imediat.
-Unde duc asta? -La masa 16.
-Noroc. -Chelner, vino aici, am nevoie de ajutor.
-Ești american, pentru că meniul e în franțuzește și nu înțelegem nimic.
Eu vreau o salată cu pui prin ea.
-Stai, fără carne. -Așa e, sunt la regim.
O salată și poți să pui niște șuncă pe deasupra?
-McDonalds e în Avignion și găsiți catofi în Marseille, pelcați de aici!
-Cred că nu prea sunt bineveniți turiștii pe aici.
-Aici îți sunt bacșișurile, îți mulțumesc pentru ajutor.
Ești concediat.
-Omul care se ocupă de via mea a spus că ai crescut aici.
-Domnul Duflot se înțeală, eu sunt doar în vizită vara asta cu mama mea.
-Și eu mai veneam vara aici, mă întreb dacă ne-am întâlnit.
-Dacă ne-am întâlnit când eram mai mici, sper că am fost insuportabilă.
-Tu ești de pe aici, știi răspunsul la întrebarea asta.
Unde ar duce un tânăr care tocmai și-a primit salariu pe cineva ca să bea ceva?
Ce e?
-Vrei să mergem la o întâlnire?
-Nu, vreau doar să îmi cer scuze. Nu vreau să crezi că sunt un maniac
care dă cu mașina peste oameni.
-Nu sunt interesată. Noapte bună.
-Duminică la ora 8, în piață.
Să nu întârzii. -Ne vedem acolo.
Dumnezeule! Ajutor, sunt scorpioni aici!
Ajutor!
Gata. Uite, ei vin de la lavandă.
Nu!
-Mulțumesc. -Cu plăcere.
-Dansezi foarte bine, Ludevieve.
-Mulțumesc, îmi place să dansez.
Și soțul meu era un dansator foarte bun.
Vrei să dansezi? Ce s-a întâmplat?
-Am jucat tenis și m-am lovit.
-Vrei să te bandajez? -Nu.
-Vrei un medicament? -Nu.
-Vii diseară la noi acasă ca să mănânci.
-Bine. -O să gătesc pentru tine, Max.
-Bună ziua. -Vorbești franceza?
-Da.
-Eu sunt Francis Duflot. Sunt îngrijitorul viei.
-Eu sunt Christie Roberts, o fiică nelegitimă.
-Semeni foarte bine cu Henry. Mai ales la nas.
Timp de 23 de ani am făcut vin aici alături de tatăl tău.
Chiar și acum el lucrează de acolo sus și eu de aici.
Atunci am plantat prima oară viile. Dar acum sunt uscate.
-Numai aici sunt bune. -Nu, și aici sunt catastrofale.
Nu e decât durere și uscăciune.
-Trebuie ca să absoarbă lumina soarelui și să le țină de cald seara.
Mă pricep puțin la vin. Am lucrat în California la o podgorie.
-În California nu fac vin, fac punch hawaian.
-Șeful meu te-ar contrazice. -Poate vrei să-ți arăt pe aici.
Și dacă avem noroc poate spiritul său o să vină și el cu noi.
-Știi cât îi datorezi instalatorului? -Cât?
-87 de franci. -Bine, semnează.
-Cine urmează? -Mecanicul.
-Nu-i da nimic ăluia, mașina mea încă se mai ține bine.
-Cine urmează? -Jean Pierre.
-Cât trebuie să îi dau? -2000 de franci.
-Bine.
-Ești un geniu, Maximilan. Ai putea să fii ca mine.
-A mers bine cu clienții. -Serios?
-Da, sunt nerăbdători, Max. -Minunat.
-Așa că o să ajungem acolo mâine după-masă.
-Minunat. O să vă aștept aici și o să leg câinii.
-Ai mulți câini acolo? -Nu am câini.
Era numai o expresie. Mulțumesc, pa.
-Max, arată destul de bine, nu?
-Arată minunat. -Cred că îți este foame.
-Tu ai aranjat asta?
-Ludeviene.
-Maxi. -Bună seara.
-Bună. Ce mai faci?
Foarte frumos din partea ta. Mulțumesc.
Acum mergeți la masă.
-Am invitat-o și pe fiica lui Henry să ia cina cu noi.
Haideți să mâncăm.
-Bună seara, vere. -Bună seara.
Văd că te-ai acomodat destul de bine aici.
De unde ai luat rochia asta? -Din dulapul tatei.
-Oare ce mai are pe acolo?
-O masă simplă după o zi de muncă pe câmpie.
Vinete cu caviar. -Arată foarte bine.
Și porumbei. -Unde le sunt capetele, le-am mâncat deja?
-Nu. Și ciuperci de pe aici.
-Uitați. -Și în final carne de porc sivette.
Stropită cu vin roșu și sânge.
-Cum se putea altfel? -Haideți, mâncați.
Ludeviene, ajută-l.
Vrei puțin vin, Max?
-Nu.
-Christine, puțin vin? -Nu, mulțumesc.
-Oh, tată!
-Tata e cam tăcut. -Puțini îl mai înțeleg.
El face practica poeților și a sodomiților.
-Ce sunt sodomiții? -O să-ți explic în seara asta.
-Bine, Francis.
-Mâncarea e minunată. -Mulțumesc.
-Se mestecă foarte bine. E minunată.
-Minunată, Ledeviene.
-E cea mai bună friptură care am mâncat-o. -Îmi dai și mie niște ciuperci?
-Sigur.
-Tată, nu fă asta.
-Este un vin vechi. E din garaj.
-E un vin din garaj, ca și unul din butic.
Vinuri micuțe din vii mici, dar care se vând la prețuri mari.
-Nu se mai face așa ceva. -Pe web nu scria asta.
Se pare că este căutat de colecționari și nimeni nu știe cine îl face.
-E timpul pentru budincă.
-Budincă de brânză.
-Și acum... Tată, mai îmi pui puțin?
-Eu am făcut ăsta.
Este puțin cam tare dar foarte bun.
-Este rețeta tatălui tău.
Max, mai vrei puțin? -Da, mersi.
Spune-mi, ce te face așa de sigură că ea este copila lui Henry?
-Desigur, are nasul lui. -Nasul, desigur.
Gloriosul nas. Mai e și altceva?
Nimic? Ceva care să o ajute să-și ia partea ei?
Henry nu mi-a spus niciodată de California.
Vouă v-a spus vreodată că a avut o iubită în California?
E ciudat, nu? Poate a fost vreodată amețit și v-a spus că are o fată?
Nu? Serios acum.
Pentru că ultimul loc în care Henry avea o fată ar fi fost în America.
-Da, în acest moment văd mai mult rafinament în Christie decât în tine.
-Max, tot ce vreau este să aflu mai multe despre tatăl meu.
Asta e șansa mea să aflu de unde mă trag.
Și nu îmi pasă dacă mă crezi sau nu.
Domnule, doamnă, bunicule Deflot.
Vă mulțumesc pentru o seară minunată. -Tata o să te ducă înapoi.
-Nu, Ludeviene, nu.
-Viile mă vor ghida. -O seară bună.
-Noapte bună, te simți bine? -Sunt bine.
-Ce faci? -Mi-am pierdut pantoful.
-Ce? -Mi-am pierdut pantoful.
-De ce nu poate Henry să fie tatăl meu? -Pentru că acum a revenit în viața mea
și nu sunt sigur că vreau să-l împart cu cineva.
-Nu mă crezi, nu-i așa? -Christie, nu asta este problema.
-Ludeviene mi-a spus că părinții tăi au murit când erai mic.
-Și eu am crescut fără tată.
Nu îți pasă că eu s-ar putea să fiu singura ta rudă?
-Ba da, de aceea trebuie să fiu sigur.
Aici dormeam și eu când eram mic.
Și când dormeam aici simțeam că e cel mai sigur loc din lume.
Nu aveam o oră anume la care să merg la culcare, nu aveam teme și
nu erau adulți care să îți facă numai probleme.
L-am iubit pe Henry foarte mult, dar nu am apucat niciodată să-i spun.
Și mă simt ca naiba pentru asta.
El este cel care mi-a salvat viața.
-Mulțumesc că m-ai adus aici, Maximilian.
Hai să mă uit, Henry. Ce ai mai făcut pe aici.
-Se uită prin cărți.
-Da. -Max, băiatule.
-Shamus, bătrâne. -Îmi pare rău să aud că a ieșit din joc.
-Nu vreau să-ți insult inteligența dar cred că te înșeli.
Dar întotdeuna ai rămas în spate.
-Ai întrecut măsura de prea multe ori, păcătosule.
O să putrezești. -Apropo, îți mulțumesc pentru contribuția
pe care ai făcut-o fondului meu. Ai primit florile?
-Care flori? Ce tot spui acolo?
Nemercnicule. -Stai așa...
-O să vedem cine râde la urmă. -Fraiere.
-Hei, am auzit asta. Cui îi spui tu fraier?
Grăsanule.
-Bună ziua. -Bună.
Eu sunt Jean Marie Bogne. -Da?
-Am venit să văd via. -Desigur.
Minunat. -Ia-ți cizmele și hai să mergem.
-Jenna, nu ne-am auzit de mult. -Max, tocmai am avut o viziune
și tu lucrai la Starbucks. -Stă bine în scaunul meu, nu?
-Da,a scultă. -Nu suntem aici pentru planul Demsen.
Așa că... -Și se folosește de ce ai făcut tu.
Și le spune tuturor din birou că el a fost cel care a avut ideea.
-Dacă nu era așa de ambițios nu îi dădeam slujba.
-Da, dar Max... -Jenna...
Tu spune-mi mie ce face și lasă-l pe el să facă ce vrea el.
Bine, ne auzim mâine. -Pe curând.
-Ei bine. -Am gustat vinul.
-Minunat. -Nu, este foarte prost.
Da, e de rahat.
Uite cum arată via asta. Nu e bună la nimic.
E toată uscată, noi francezii numim asta vie moartă.
Dumnezeule! Uite aici e un vlăstar.
E un vlăstar. Uită-te aici.
Stai să iau asta.
E o catastrofă. E foarte rea.
Îmi pare foarte rău.
Mai degrabă e o grădină decât o podgorie aici.
Sunt uscați și nu vor mai face struguri buni niciodată.
-Din ce cauză? -Poate nu s-a ocupat cine trebuie de ea.
-Bine, cred că te-am înțeles. Și atunci e ceva bun aici?
Via asta nu mai este bună de nimic.
Da, e de tot rahatul. S-a sfârșit cu ea.
Cred că ar fi bine să plantezi cartofi aici, ai câștiga mai mult.
O să îți trimit un raport și un sfat ce poți face cu ea.
Mulțumesc.
-Hei, trezește-te iepurașule. Ce naiba crezi că faci?
Astea sunt hârtiile lui Henry. Sunt de neînlocuit.
-Știai că tata a făcut un martini pentru Winston Churchill?
El l-a decorat pe tata în 1975.
-Ăsta e un exemplu perfect ce fel de om era unchiul Henry.
Vrei să-l cunoști pe adevăratul unchi Henry, nu pe cel care ți-l imaginezi?
Adevăratul Henry Skinner s-a retras aici să se ascundă de lume și să bea până moare.
-Tot ce trebuie să știu despre tatăl meu este chiar aici.
Este în fața mea. Și dacă locul ăsta însemna așa de mult pentru el
cum cred eu, tu ești mai rău decât credeam dacă te-ai gândit să-l vinzi.
O să plec mâine.
Fii atent. -Hai să te vedem.
-1, 2... Am sărit!
-Da. -Bună, mai lucrezi la casă?
-Charlie, da numai că acum am luat o pauză.
-Serios, nu vreau să mă gândesc că stai singur acolo și lucrezi.
-Ei bine, suntem englezi, așa că putem să face sacrificii.
-Da.
-Unde ești? -Sunt afară.
-Max, ia estimările mele și bagă-mi-le în fund.
Dacă primești mai mult de cinci milioane pe asta...
Ce e?
Oh, Doamne. Ăsta este un dezastru.
Domnul cu vinurile tocmai ne-a luat un milion din preț.
-Lasă, trecem la planul al doilea. Să luăm cât mai repede, cât mai mult.
Și să ții minte că via i-o las în lucrul lui Duflot.
-Bine.
Max, ce petrecere mai dai în seara asta, friptură în sânge?
Un joc de bridge. -Charlie, oamenii adevărați nu joacă bridge.
Și eu am o activitate culturală în sat în seara asta.
-Pot să vin și eu? Vor fi fete acolo?
-Nu și da.
-Deci îți lași prietenul cel mai bun într-un castel gol în prima lui seară aici?
-Charlie, nu. Te las pe tine singur.
Și nu ești așa de singur precum crezi că ești.
O să-ți găsești un prieten. Bine?
-Max, credeam că ai murit. -Nigel, am auzit că licitația de luni
o să fie una pe cinste. -Da?
-Cred că ar trebui să vinzi mai puțin, cred că la 99, 10 lire.
-Serios, ești sigur?
-Dacă pierdem ieșim de pe piață. -Desigur că eu nu am vie să vând.
Dar sunt sigur că o să-i faci față concurenței.
Bine? -Bine, Max.
-Ne vedem. -Bine.
-Șefu, cineva se pregătește pentru licitația de luni.
-E Skinner. O să-i fac eu figura.
Cumpărați! -Luați cât de mult puteți!
-E cineva aici?
-Da? -Cine ești tu?
-Eu sunt prietenul lui Charlie, Max.
Nu, sunt prietenul lui Max, Charlie. -Bine, prietenul lui Max.
Vreau să vii aici sus și să te uiți la spatele meu.
Mulțumesc.
-Ți-am spus că ești o iluzie?
-Da, când erai pe fundul piscinei și te uita sub fusta mea.
-Doamne, sunt absolut vinovat. Îmi pare rău pentru asta.
-Bună seara. -Bună seara.
-Arăți minunat. -Și tu.
-Satoaire la Veille, făcut de Henry.
-Serios? Nu am mai văzut unul din acesta.
-Serios? -Este foarte scump.
-Încerci să mă seduci, Max? -Doamne, desigur că nu.
Nici nu mi-a trecut prin minte... Mai mult de șase sau opt ori.
-Acum are culoarea granitului.
-Ai putea să cauți să vezi dacă e niște alifie sau vreun medicament?
-Da.
-Eu sunt Christie, apropo. -Charlie.
-Îmi pare bine. -Îmi place accentul tău.
-Mulțumesc.
Și mie îmi place fundul tău.
-Trebuie să știi ceva despre mine, Max. -Da?
-Sunt foarte, foarte pretențioasă. -Și eu sunt foarte, foarte onorat.
-Și mai sunt și foarte, foarte suspicioasă. Și foarte, foarte nerăbdătoare.
Și mă mai enervez ușor. Mai sunt și foarte geloasă și iert foarte rar.
Ca să știi cu cine ai de-a face. -Cred că va fi o seară minunată.
-Nu prea am călătorit așa de bine. Și erau foarte mulți turiști.
-Eu mă gândeam să merg în Veneția. -Nu te temi că poate cazi în apă?
Iartă-mă. Și apoi te scoate un gondolier din apă.
În Londra eu pot să fiu ghidul tău personal.
-Charlie!
Concentrează-te. -Iartă-mă.
-Singuri în sfârșit. Ai fost sinceră cu mine și cred că ei ar trebui să fiu la fel.
Sunt foarte grijuliu, chiar sensibil câteodată.
Și nu pot să am încredere în nimeni.
Singura persoană pe care o iubesc era unchiul meu Henry.
Și nu am fost lângă el în ultimii 10 ani din viața sa.
-Întotdeuna ai fost trist.
Și văd că nu te-ai prea schimbat.
-M-ai cunoscut? -Dacă am copilărit aici.
Era imposibil să nu îl cunosc pe Henry.
-Așa este. Nu ai fost vreodată pe la noi pe la podgorie?
Și nu ai... -Nu m-am jucat cu tine?
Nu.
-Mulțumesc. -Dar am încercat desigur.
-Normal, eram amândoi adorabili.
-Așa este.
-Tot m-am întrebat de ce am ajuns iar aici.
Iubesc locul ăsta. Mă sufocă.
Scorpioni! Sunt scorpioni, mă aude cineva?
Sunt scorpioni în dormitorul meu!
-Trebuie să merg la lucru. -Asta nu este replica bărbatului?
-Știi motivul pentru care am petrecut noaptea cu tine?
Pentru că odată ce ai să faci ceea ce ai venit aici să faci, nu o să te mai întorci.
Pentru noi nu există nici un viitor. Este siguranță în asta.
-Ei bine...
Nimic nu ne împiedică să deschidem o cafenea în Nothing Hill.
Londra are neapărată nevoie de un bistro decent.
-Ce tipic, crezi că trăiesc în Provence pentru că nu am de ales.
-Dar Fanny, locul ăsta nu se potrivește cu viața mea.
-Nu Max, viața ta nu se potrivește cu locul acesta.
La revedere.
-Înapoi la agendă.
-S-a descurcat destul de bine, nu? -Da, nu s-a descurcat rău.
-Charlie...
-Cred că m-am îndrăgostit. -Nu te învinuiesc, e o zeiță.
Chiar dacă e verișoara ta. -Nu de Christine, prostovanule.
Activitatea mea culturală este de fapt o femeie.
O femeie pe nume Fanny Chanell.
M-am gândit mai bine și poate nu trebuie să vând proprietatea.
-Max, cred că acum corpul tău e învăluit în esență de franțuzoaică.
Și după ce o să faci un duș rece, lucrurile vor reveni la normal.
-Aș putea să o țin ca o casă de vacanță, să vin aici în weekend.
-Vrei să-ți reamintesc ce s-a întâmplat când șeful tău a mers în prima sa vacanță
după 15 ani?
-Și-a pierdut slujba. -Exact.
Max Skinner nu își ia vacanțe și concedii.
Max Skinner face bani.
Așa că fă ceea ce știi mai bine.
Dacă vrei să o vinzi trebuie să semnezi.
-De ce face asta? -Vița de vie nu are numai nevoie de poaie.
Are nevoie de armonie și de echilibru.
-Toată viața oamenii au râs de mine pentru că i-am cântat viei.
Le-am explicat că într-o bună zi și ea o să-mi cânte înapoi.
O să faci pasul final. Dar nu știi ce faci.
-Ce tot spui? -Aici, se va pierde totul.
-Nu este posibil. Cel care a venit a spus că...
El a fost plătit să spună asta.
Credeai că dacă i-ai crezut pe Laciroque și Nobalieu,
credeai că lucrurile stau așa de prost?
-De ce nu mi-ai mai spus asta până acum? De ce nu ai avut încredere în mine?
-Max, tu ai avea încredere în tine? Viile astea sunt ilegale.
Unchiul tău a vrut întotdeuna să îți lase ție proprietatea.
Dar el nu știa că tu vei ajunge așa.
El spunea ,,nepotul meu este egoist''.
Cum îi pot da locul ăsta unui om care nici măcar nu poate aprecia micile plăceri ale vieții?
Așa că nu a mai fost scris niciodată.
Și soarta l-a luat înainte ca să decidă ce să facă.
-Deja am vândut-o.
-Atunci ai făcut ceea ce se temea unchiul tău că o să faci.
I-ai vândut spiritul celui care a plătit mai mult, Max.
Și ai trădat singurul om căruia i-a păsat vreodată de tine.
Uite, Max. Ăștia erau banii lui Henry.
-Acesta. -Bună alegere.
-Nu este chiar la fel, dar ai găsit ceva bun, Max.
Trebuie să ai grijă de el, trebuie să-l prețuiești.
-Christie, ce faci? Nu poți pleca.
-Sigur că pot. -Și cum rămâne cu aseară?
Ți-am îngrijit arsurile de gradul al doilea. -Ai fost un dulce.
-Și mi-am julit degetele. -Ți-au înghețat.
-Ești dură.
-Pa, Charlie. -Pa, Christie.
-Încotro te îndrepți?
-Nu știu sigur. -Ți-am adus ceva.
Cartea ta. Nu ai terminat-o.
Christie...
Chiar ai nasul lui.
-La revedere. -La revedere, vere.
Dragă Max, știu că au trecut mulți ani de când am vorbit ultima oară,
dar cred că am o mică problemă și mă tem că am nevoie de ajutorul tău.
Cred că sunt pe moarte. Știu asta pentru că...
Doctorul meu nu mai vorbește de sănătatea mea ci despre vreme.
Sunt convins că moartea îmi va găsi în cele din urmă ușa.
Și eu întotdeuna am crezut că testamentele sunt o invitație scrisă pentru moarte.
Și trebuie să apelez la bunătatea ta, să știi că am o fiică, numele ei e Christine Roberts.
Din nefericire noi nu ne-am întâlnit niciodată.
Numele mamei ei este Alison și era un ghid la o podgorie din California.
Max aș vrea să o găsești și aș vrea măcar acum să-i las ce îi aparține.
Sper că decizia asta să nu te supere, dar din moment ce știu ce succes ai
nu ai nevoie de averea mea.
Sper că înțelegi asta pentru că pentru mine Laciroque este și acum un loc magic.
Și este ultima mea dorință ca Christie să aibă parte de acea magie.
Aș vrea să o știu aici, pentru că ea și Laciroque sunt tot ce las în urmă.
Unchiul tău iubitor, Henry Skinner.
-Sunt câteva probleme. -Ce fel de probleme?
-Max, te-ai întors din morți? -M-am simțit foarte bine.
Spune-i mamei tale că îi admir gusturile.
-Te-ai întors, șefu. -Da, bună Albert.
-Labagiule! -Bună, frumoasă tunsoare.
-M-ai tras pe sfoară! -Doar nu ai fost concediat, nu?
-Ba da, m-au jupuit în mai puțin de o oră.
-Ce păcat. -Am pierdut șase milioane.
-Nu cred că are vreo legătură cu mine, eu am fost suspendat.
-Nenorocitule!
-Bună dimineața, șoriceilor. -Bună dimineața, Max.
-Bună dimineața, draga mea.
-Merge treaba? -Ca de obicei.
-Arăți schimbat. -Trebuie să recuperez multe.
-Max...
Lordul Nigel te așteaptă.
-Mă duc acum să vorbesc cu el.
La revedere.
-Văd că te-ai întors.
-Sper să aveți un sistem de închidere bun la ușa asta, domnule.
-Nu te înmuia, nu este reală. Cea adevărată este în seiful meu.
Este doar o copie. M-a costat 2000 de lire.
Și nu e cea adevărată. Ia loc.
Arta este o pasiune, Max.
Trebuie să ai o pasiune, ale mele sunt caii, mașinile, banii.
-Sunt pasiuni sau vicii, domnule?
-Am terminat de vorbit?
Când termin eu de vorbit atunci începi tu, și sper să spui ceva bun.
Cât timp tu ai fost în mica ta vacanță eu am stat în rahat.
-Domnule, nu cred că din cauza mea ați ajuns...
-Max...
-Ești unul din cei mai îndrăzneți oameni de aici dar trebuie să știi că sunt consecințe
provocate de comportamentul tău.
Aici este.
Ai o oră.
-Domnule, vreți să sun pe cineva?
-Max, ai grijă puțin de fiica doamnei Chanell cât eu îi arăt proprietatea.
-Dar vreau să termin ultimul capitol din ,,Moarte la Veneția''.
-După titlul cărții, nu cred că vei fi surprins de final.
-Să fii cuminte, Fanny. -Haideți, doamnă Channel.
Sunt multe lucruri frumoase aici la Laciroque, și priveliștea e unu din ele.
Este una ruptă din rai.
-Sunt multe zerouri, Max.
-Un parteneriat pe viață.
Alegerea mea.
-Ascult-o pe mama, Max. Dacă faci asta acum te-ai aranjat toată viața.
Și Lordul Nigel a devenit partener și uită-te acum la el.
-Da. M-am uitat.
-Ce alegi, banii sau viața?
-Ție cum ți se pare, Nigel? Este una reală?
Când te uiți la ea mergi apoi la seif să o vezi pe cea adevărată?
-Ce vrei să spui?
-Bună ziua, ați ales ceva?
-Cred că da.
-Ești sigur că nu mai vrei să te gândești?
-Nu, știu sigur ce vreau.
-Ești sigur?
-Foarte sigur.
-Deci, ce să fie?
-Cum e supa? -Supa e terminată.
-Și slujba mea la fel.
Peștele? -Nu mai avem.
-Mie mi se pare că asta e o scuză.
-Atunci nu îmi irosi timpul, alege ceva ce avem.
-Aș vrea să-mi petrec o viață cu o zeiță irațională și suspicioasă.
Și care este și puțin geloasă din când în când.
Dacă o sticlă de vin ar avea gustul tău paharul nu ar fi niciodată gol.
Iartă-mi buzele, dar dorința de a te săruta a fost prea puternică.
-Ți-ai amintit ce ți-am șoptit.
Când eram copii acolo în piscină.
-Și se pare că și tu îți amintești.
-Desigur.
De abia acum te-am recunoscut.
Max...
-Nu o să mai discutăm despre asta. -Dar așa am făcut întotdeuna.
-Dar culoarea vinului este mult mai vie așa.
-Și atunci vinul va avea gust de petrol.
-În nici un caz. Nu o să faci asta.
-Așa fac de 10 ani. -Dar nu iese așa de bun.
-Eu spun că trebuie să arate bine. -Eu cred că trebuie să aibă gustul mai bun.
Asta e tot ce contează. Nu să arate bine și să aibă gust de medicament.
-Max, slavă Domnului că ești aici, eu nu pot să lucrez cu nebunatica asta.
Nu pot!
O iubesc pe femeia asta. Este ca și Henry.
Numai că are un fund frumos.
-Nu mă pot înțelege cu omul ăsta, Max.
Ce e cu voi, francezii?
Și, nu prea mai aveam îngrăsământ așa că am mai luat.
Nu se știe niciodată când avem nevoie.
Poate vrei să le scrii o scrisoare.
-Da. -Max, ce mai face Christie?
-Cum merge cu vânzarea apartamentului?
-Cred că o să primești mai mult decât ai dat pe el.
-Pe naiba, crezi că nu știu că îți iei tu un comision mai mare?
Bine.
-Max, îți dai seama că nu ai ce căuta acolo, nu?
-Serios? -Și oricât de imposibil ar părea,
oricât de sexi e ea acum nu o să fie așa pentru totdeauna.
Și după câteva luni de petrecut, de băut și dormit împreună,
nu o să mai ai ce obține de la ea.
Ce o să faci acolo? O să scrii o carte?
-La masă! -Max, eu sunt prietenul tău cel mai bun.
Și îți spun că nu vei rezista prea multă vreme acolo.
-O să mai vedem noi, Charlie.
-Era Charlie la telefon. -Nu, nu.
Nu vorbi de slujba ta la masă.
-Bine. -Deci...
Ăsta este arbore. Și asta...
Este o pasăre.
-Pielea ta este foarte suavă.
-Ochii tăi sunt albaștrii.
-Ochii tăi sunt foarte albaștrii.
-Buzele mele sunt roșii.
-Sunt înebunit după buzele tale.
Sfârșit
-Deci, tu ești rapper? -Nu, el e rapper-ul, eu sunt agentul.
-Eu sunt Jasmine, apropo. Jenna, prescurtat.